Selvä, näemme sen, Jack.
Ja saamme lukeman -
-2 astetta telakointimerkissä.
Haluaisimme tietää, onko se tasan 2,0 vai 2,1 vai 1,9.
Ei, se on tasan 2,0.
CAPCOM, viimeinen kohta, jonka tarvitsemme,
on H2:n ja O2:n sekoitus, kun heille sopii.
Selvä.
13, on vielä yksi kohta,
kun mahdollista, sekoittakaa kryosäiliötänne.
Lisäksi minulla on suunnat...
Selvä.
...Bennettin komeetan katsomiseksi.
Selvä, olkaa valmiina.
Hei, Houston, meillä on ongelma täällä.
- Meillä on enemmän kuin ongelma. - Selvä. Kuulkaa.
Olemme menettäneet paineet polttokennoista 1 ja 2.
- Houston, meillä on ongelma. - Odottakaa. Heillä on ongelma.
Pää-B-väylän alijännite.
Selvä. Pää-B:n alijännite.
Odottakaa, 13. Katsomme sitä.
Meillä oli aika iso pamaus, johon liittyi varoitusvalo.
Mielessämme oli: "Olemme kaukana kotoa."
Meihin iski jokin odottamaton.
Meihin iski jokin, mitä emme -
villeimmissä kuvitelmissamme tai entä-jos-mietinnässä olleet odottaneet.
Se hiton huone oli vakavan hämmennyksen vallassa.
Minulta kesti hetken tehdä se johtopäätös, mutta se oli totta,
enkä ole varma, tiesikö lennonvalvonta, mitä tehdä.
Sanoin: "Chris, olemme kusessa."
Yritimme yhä käsittää ongelman koko laajuutta.
Yksi polttokenno oli kuollut, toinen kuolemassa,
ja kaiken sen kannalta, mitä me...
Se ei ole mahdollista.
Tarkoitan, ettei siitä voi selvitä, mutta miehistö oli elossa.
Avaintekijä minulle oli aika.
Tarvitsimme aikaa ajatella.
Meidän piti kerätä tiimi yhteen -
tekemään, mitä ei ennen ollut tehty.
NASA AVARUUSKESKUS
CHRISTOPHER C. KRAFT, JR. LENNONVALVONTAKESKUS
Ja Tim Peake, kun valmistaudut käyttämään trukkiasi siellä,
katso lastauspolkua ja hanki tilannetietoa...
Kun yritän kuvailla jollekulle,
mitä teen elääkseni, kysyn aina:
"Oletko nähnyt elokuvan Apollo 13?"
Sen ison huoneen, jossa on ihmisiä?
LENNONJOHTAJA
"Siellä minä olen töissä."
Kun kertoo työstään, kysytään: "Mitä sinä teet NASAssa?"
Sanon, että olen lennonjohtaja, ja he katsovat kysyvästi...
LENNONJOHTAJA
...ja sanon: "Se, jolla on liivi ja siilitukka."
Minulla oli tilaisuus tavata niitä tyyppejä.
Ihailen kaikkea, mitä he edustavat -
ja mitä he saavuttivat.
On aika hämmästyttävää, että -
he rakensivat tämän suuren laitoksen tyhjästä.
Selvä, ymmärrän sen. Keskellä on tuuletusputki.
Emme olisi täällä tänään ilman heidän saavutuksiaan -
ja harppauksiaan -
miehitettyjen avaruuslentojen mahdollistamisessa.
Joo, jätämme teidät siinä.
Selvä.
NASAssa työskennelleet ihmiset, ja erityisesti Apollo-ajan ihmiset,
pitävät tärkeänä puhua meille -
saadakseen meidät todella ymmärtämään työn,
johon olemme ryhtymässä,
ja jakavat kokemuksiaan meille.
Olemme siis kaikki hyvin kiitollisia perustajille.
Kasvoin Oklahomassa ja Teksasissa,
ja istuin iltaisin katselemassa kuuta.
Mieleeni ei koskaan tullut...
EECOM: VIRTA JA ELOSSAPITO
...että lähettäisimme sinne ihmisiä.
Nautin edelleen kuun katselemisesta,
mutta en katso sitä samalla tavoin kuin nuorena.
Se on minulle nyt eri kuu.
Lapsuuttani ohjasi isä, joka oli juoppo,
naistenmies ja uhkapeluri.
Lähdin Philadelphiasta...
VIRTA JA ELOSSAPITO
...ja kun täytin 18, lähdin -
siitä helvetistä ja menin armeijaan.
Minusta tehtiin säämies.
Outo vaihtoehto.
Tein lukiossa soveltuvuuskokeen,
jonka mukaan sovin hautaustoimistoon tai insinööriksi.
Menin kirjastoon katsomaan kirjaa Mitä insinöörit tekevät.
Se oli kiehtovaa, ja sanoin:
"Tuota haluan. Haluan olla insinööri."
LENTORADAN LASKIJA/VALVOJA
Synnyin pienessä Pennsylvanian hiilikaivoskaupungissa.
Isäni teki teki jonkin aikaa töitä hiilikaivoksissa.
Nuorena lentokoneet kiinnostivat,
joten rakensin paljon malleja ja ripustin niitä kattoon.
Balsajuttuja, joita opin käärimään paperiin ja kutistamaan ne.
LENNONJOHTAJA
Ne näyttivät aika hyviltä.
Lentokonetehtaat tarvitsevat tulevaisuuden koneiden suunnittelijoita.
Kävin Virginian teknillisen 2. maailmansodan aikana.
Opiskelin koneenrakennusta,
mutta halusin baseballin pelaajaksi, en insinööriksi.
LENTO-OPERAATIOIDEN JOHTAJA
Mutta en ollut tarpeeksi hyvä.
Ajattelin tulla suureksi baseballin pelaajaksi, joka en ollut.
En edennyt mihinkään.
Jotenkin päädyin yhteen opistoon, jossa opiskelin kauppaa.
Kahtena opiskeluvuotenani -
en oppinut paljon edes kaupankäynnistä.
Opin polttamaan tupakkaa ja sikareja,
juomaan viskiä ja jahtaamaan tyttöjä. Sitä minä opin.
DATA, ÄÄNI JA VIDEO
Ne opin hyvin.
Sitten kaikki muuttui.
LOKAKUU 1957
Taivaalla on jotain uutta,
jotain, mitä siellä ei ole ennen ollut.
Se kiertää maapallon kerran 96 minuutissa.
Sen nimi on Sputnik.
NÄHTY PUNAINEN VAUVAKUU USA:N YLLÄ
Muistan Sputnikin.
Se oli englannin tunnilla,
kun rehtori ilmoitti kaiuttimista, mitä oli tapahtunut.
VIRTA JA ELOSSAPITO
Venäläiset olivat laittaneet aluksen tai esineen avaruuteen.
Muistan ajaneeni autolla,
kun kuulin uutisen. Ajattelin...
KUUMODUULIN VALVONTA
..."Mitä? Mitä tämä on?"
Sanoimme: "Jukra, nämä kaverit ovat meitä edellä."
Heillä on keinotekoinen satelliitti."
LENNONJOHTAJA
Ja pian sen jälkeen, kun Gagarin lensi.
Se oli vuoden propagandatempaus.
Ja tietenkin me kaikki tiesimme olevamme kilpailussa.
Venäläisten lennon jälkeen USA:n suunnitelmia nopeutettiin.
Komentaja Alan B. Shepard lensi kiertoradan alla toisin kuin venäläinen...
Kun Kennedy laski taisteluhansikkaan,
että mennään Kuuhun ja takaisin vuosikymmenen kuluessa,
muistan sen. En ollut edes avaruusohjelmassa,
mutta muistan ajatelleeni: "Voidaanko se tehdä?"
Tämän ajanjakson mikään avaruusprojekti ei ollut niin vaikuttava ihmiskunnalle -
tai merkittävämpi avaruuden tutkimukselle.
Eikä mikään ole niin vaikea tai kallis toteuttaa.
Presidentti Kennedy kartoitti kurssimme.
Ihmisten laskeutumisen Kuuhun -
ennen vuosikymmenen loppua.
APOLLO-PROJEKTI:
MIEHITETTY AVARUUSLENTO KUUHUN
Emme tienneet hitustakaan Kuuhun menemisestä,
ympäristöstä, johon olimme menossa,
tai sen mekaanisista vaatimuksista.
Nämä asiat ovat aika monimutkaisia.
Ne eivät ehkä näytä monimutkaisilta nykypäivänä,
mutta silloin ne olivat hiton monimutkaisia.
Lennonvalvonnan tausta oli se,
mitä alun perin teimme koelennoilla, lentokoneiden testauksessa.
Edwardsin lentotukikohta, NACA, jossa työskentelin,
oli vastuussa X-1:n testaamisesta.
Oli siis lähes luonnollista jonkun olla maassa -
seuraamassa X-1:n järjestelmiä -
varmistaen, että se oli valmis lähtemään lentoon B-29:n alta.
He pystyivät seuraamaan lentolaitteen suorituskykyä,
mutta myös koelentäjän suorituskykyä.
Se oli konseptini koelentämisestä,
ja siitä tuli konseptini lennonvalvonnasta.
No mitä se merkitsee avaruuslennoilla?
Miten kokoamme sellaisen järjestelmän,
joka mahdollistaisi sellaisen tiedon ja puhumisen miehistölle?
Se oli hyvin iso työ.
Meillä ei ollut rakennuksia, ei tutkia,
ei telemetriaa -
eikä puheviestintää.
Ja päädyimme sanomaan: "Nämä ovat vaatimuksemme."
Pitää sanoa, että siinä on oltava tietokone.
Mikä hitto on tietokone?
Oli lähes näin paljon, mitä emme tienneet.
Se ei ollut jotain, jota äkkiä päätimme.
Meillä oli valvontakeskus, nämä asemat,
joten me lennämme.
Se ei tapahtunut niin.
Se kehittyi ajan kanssa.
Se oli tavallaan evolutiivinen juttu.
Chris on lennonvalvonnan luoja.
Hänen äänensä oli ensimmäinen, jonka kuulimme.
Hän oli sen perusta, mitä lennonvalvonnasta tuli...
ASTRONAUTTI
...ja sen suhteesta miehistöihin ja lentoihin.
Koskaan ei ollut epäilystäkään, kuka oli vastuussa...
LENNONJOHTAJA
...koska hänellä oli persoonallisuus, käytös,
nopeus ja älylliset taidot,
joilla tiimi pidettiin koossa.
Hän oli sellainen, joka pystyi näkemään,
mitä tapahtui, mitä tarvittiin,
ja hän osasi ajatella, mitä piti tehdä tarpeen täyttämiseksi.
...kaksi, yksi, sytytys.
MERCURY-PROJEKTI: ENSIMMÄISET AMERIKKALAISET AVARUUTEEN
Tuo näky on hämmästyttävä.
LENTOJEN LÄHTÖ JA JOHTO OLIVAT CAPE CANAVERALISSA, FLORIDASSA
Capessa oli sellainen vanha höyrynäyttö.
Oli joukko pieniä mittareita.
Niistä luettiin paine ja lämpötilat -
ja polttoaineen määrät ja sen sellaiset.
Kun saimme päämääräksi mennä Kuuhun,
se oli paljon isompi askel kuin Mercury.
Se polku, joka johti valvontakeskuksen rakentamiseen Houstoniin,
sen varustamiseen digitaaliaikaa varten ja saamiseksi toimimaan -
oli meille iso askel siitä, mitä olimme tehneet -
Capen valvontakeskuksessa.
2400 kilometriä Cape Kennedystä länteen,
on koko projektin sydän,
miehitettyjen avaruusalusten keskus Teksasin Houstonissa.
Ja tuo rakennus, jossa tehdään kaikki suuret päätökset lennon aikana,
on lennonvalvonta.
Lähdöstä laskeutumiseen,
tässä huoneessa 17 avainhenkilöä, joiden keski-ikä on vain 30 vuotta,
seuraa ja johtaa Apollo-lentoa.
Heitä avustaa työssään tiedon jatkuva virta,
joka valuu tähän huoneeseen läpi vuorokauden avaruudesta -
ja seuranta-asemilta ympäri maailman.
Näiltä takanani olevilta näytöiltä -
he voivat valita mitä vain -
suorasta tv-kuvasta Cape Kennedystä, tai noutoalukselta -
Kuun karttoihin, kuten tuohon,
tai avaruusaluksen pienimmän transistorin piirikaavioon.
Kaikkia tämän huoneen valvojia auttaa kuusi huoneellista henkilökuntaa.
Tarvitsimme paljon ihmisiä.
Etsimme ihmisiä, joilla oli tiettyjä kykyjä:
matemaattisia kykyjä, järjestelmätaitoja,
viestintäosaamista ja niin edelleen.
Minusta oli tullut lennonjohtaja.
Yhtenä päivänä puhelin soi. Se oli herrasmies täältä Houstonista.
Hän alkoi kertoa, että he palkkaavat jokaisen ovesta astuvan insinöörin.
Seuraavaksi huomasin -
ajavani kohti Houstonia Austin Healey -urheiluautollani,
mukanani mustavalko-tv ja vaatteita.
TERVETULOA HOUSTONIIN!
AVARUUSKESKUS SEURAAVA OIKEALLE
Olin töissä McDonnell Aircraftissa sähkösuunnittelijana,
joten sain järjestettyä tapaamisen -
ja täytin työhakemuksen NASAlle.
Noin kolme kuukautta myöhemmin -
tulin kotiin, ja oli tullut sähke...
VIRTA JA ELOSSAPITO
...työtarjous.
Luulin, että haettuani pääsisin ehkä haastatteluun.
Niin kerroin vaimolleni.
Mutta kun sähke tuli, se oli tarjous.
Tarjottiin enemmän rahaa kuin maalaispoika oli ikinä nähnyt...
VIRTA JA ELOSSAPITO
...6770 dollaria vuodessa.
Ensimmäinen työni oli järjestää kiertokäyntejä lennonvalvonnassa,
johon vasta asennettiin konsoleita.
Kun olin oppaana,
minulla oli tilaisuus tavata miehiä, jotka istuisivat konsolien takana.
OPAS: ALUKSEN NAVIGOINTITIETOKONEET
Sanon miehiä, koska ei ollut yhtään naista.
He käyttivät niitä konsoleita ja tekivät päätöksiä.
Heillä ei ollut paljon aikaa,
mutta he kertoivat vähän, mitä tekivät, ainakin perustehtävän joka työpisteestä.
Konsolien eturivi tunnetaan nimellä juoksuhauta,
mahdollisesti koska se on etulinjassa.
Siinä istuvat rakettimiehet.
Heidän työnsä on valvoa ja tarkistaa, että aluksen moottorit -
toimivat oikein ja työntävät Apolloa oikeaan suuntaan.
Aivan heidän takanaan on lentolääkäri.
Hänen konsolissaan on kaksi normaalia näyttöä,
mutta keskimmäiseltä näytöltä -
hän näkee astronauttien fyysisen tilan -
sekunti sekunnilta koko lennon ajan.
Hänen vieressään istuu kapselin viestittäjä, CAPCOM.
Hänet on koulutettu miehistön kanssa, ja hän puhuu astronauttijargonia.
Hän siis toimii eräänlaisena tulkkina,
kun miehistö saa oikein vaikean käskyn lennonjohdolta.
Seuraavana, tällä konsolirivillä,
ovat miehet, jotka tarkistavat aluksen kaikki järjestelmät.
Heidän kaikkien takana on pomo, lennonjohtaja itse.
Hän koordinoi kaikkien ponnisteluja -
ja käyttää niitä ottaen vastuun jokahetkisistä päätöksistä -
koskien lennon tilaa koko lennon ajan.
KESÄKUUSSA 1965 HOUSTONIN VALVONTAKESKUS OLI VALMIS
Ja hei, saimme uuden, Gemini-nimisen ohjelman.
Miksi saimme Geminin?
Kaikkien asioiden tekemiseksi, jotta päästiin Kuuhun,
täytyi vähän testata.
Täytyi tehdä asioita, jotka osoittivat meidän osaavan tehdä asioita.
Viisi, neljä, kolme...
LAUKAISUSEURANTA, CAPE CANAVERAL
...kaksi, yksi, sytytys.
Siinä oli oheishyöty,
joka oli hyvin tärkeä.
Kentän täytyi opetella toimimaan.
Geministä tuli koekenttä Chris Kraftin konseptille lennonvalvonnasta.
Valvontakeskuksen tiimi sai lisävauhtia Geministä.
Lennoilla oli tarkkaan määritellyt tavoitteet.
Ensiksi, avaruudessa voi selviytyä.
Toiseksi, siellä voi olla pitkään.
Ja sitten, avaruuskävely.
Avaruuskävelyt ja kaikki sellaiset.
Siinä vaiheessa, kun Gemini loppui,
meillä oli hyvin testattu ihmisjoukko.
Kun saimme Apollon, se täytyi vain räjäyttää.
Siis tehdä se... Sen piti olla isompi.
Olimme siis valmiit ottamaan vastaan sen ankaruuden ja ne vaikeudet,
joita Apollo antoi.
KOLMEN HENGEN APOLLO SEURAAVAKSI
Kuu on välttämätön ensi askel planeettojen tutkimuksessa.
Lennättää miehiä sinne ja palauttaa heidät takaisin -
on NASAn Apollo-projektin vuosikymmenen tavoite.
Ensimmäiset Mercuryn lennot -
ja Geministä saadut kokemukset -
ovat tuoneet tämän maan seuraavalle virstanpylväälle:
ensimmäiselle kolmen hengen Apollo-lennolle.
He ovat lennolle lähtevät miehet:
Komentaja Virgil Grissom.
Tunsin Gus Grissomin erittäin hyvin.
Tunsin Ed Whiten aika hyvin.
En tuntenut Roger Chaffeeta kovinkaan hyvin.
Tunsin heidän perheensä,
heidän kykynsä.
Tunsin heidän... mikä ajoi heidät astronauteiksi.
Saturn-kantoraketti, Apollo-alus -
ja kaikki niiden osat on testattu ja uudelleen testattu.
Kaikki on melkein valmista, miehistö mukaan lukien,
tähän maan ensimmäiseen kolmen hengen avaruuslentoon.
27. TAMMIKUUTA 1967
Apollo 1:ssä yritimme saada ensimmäisen miehitetyn lennon lähtemään.
Se oli ponnistus.
Ohjelman alussa yleensä käy niin,
että on ongelmia avaruusaluksen kanssa.
Tiesimme huonosta työn laadusta.
Tiesimme, että johtoja oli paljaana.
Aloitukseni Apollo-ohjelmassa tultuani Geministä oli,
että he tekivät laukaisualustalla koetta,
jossa miehistö oli lentotilassa -
Kennedyn laukaisupaikalla.
Suurinta osaa siitä toiminnasta johdettiin Capesta.
He olivat vastuussa siitä. Me vain valvoimme.
Cape oli vastuussa...
PALUU-/KESKEYTYSMOOTTORIEN POLTTO
...joten en tiedä, oliko heillä paineita testistä.
Luukku oli suunniteltu niin, että se suljettiin sisäpuolelta.
He olivat luukku kiinni aluksessa,
110 kilopascalin paineessa puhdasta happea.
En usko, että kukaan meistä tunnisti sen vaaran vakavuutta,
jolle altistimme miehistön.
Jos siellä on mitään tulenarkaa, ja jos se syttyy,
siitä tulee katastrofi.
Istuin siinä katsellen saapuvaa dataa,
kuunnellen keskustelua, omaksuen asioita, oppien.
Olin toimistossani tekemässä paperitöitä,
mutta palasin lennonjohtajan paikalle,
ja Gus sanoi: "Olen valmis lähtemään" -
valitettuaan sitä ennen pirusti siitä,
ettei hän kuullut jotain tai ei pystynyt puhumaan jollekin.
Miten pääsemme Kuuhun, jos puhe ei kuulu parin kolmen rakennuksen välillä?
Joten pidimme tauon.
He katsoivat, pystyisivätkö korjaamaan yhteyden.
Jotkut nousivat ylös ja lähtivät ulos, mutta jostain syystä viivyttelin.
Piti tehdä jotain. Kuulokkeet olivat yhä päässä.
Yhtäkkiä -
kuulin sen: "Tulipalo."
Sitten oli hetki hiljaista, ja sitten oli melua.
Vain melua. En tiennyt, mitä se oli.
Se tapahtui hyvin äkkiä.
Istuimme ja kuulimme miehistön.
Kuulimme miehistön huudot.
"Ulos, ulos."
Sanoin: "Menkää takaisin sinne. Jotain tapahtuu."
Ja sitten, siitä lähtien, oli -
mahdotonta tehdä sille mitään.
Tietysti -
sitä on vain sokissa.
Koska olin ollut koelentotoiminnassa aika kauan,
olin nähnyt monenlaisia kuolemantapauksia, mutten näin.
Ja oli syyllisyydentunne,
oli katumuksen tunne,
oli sellainen tunne, että voi Luoja, miksi annoimme tämän tapahtua.
Minusta me tapoimme ne kolme miestä.
Se oli melkein murha.
Lyhyen aikaa tämän tapahtuman jälkeen -
meidät kaikki kutsuttiin kokoukseen auditorioon.
Kutsujana oli Gene Kranz.
Siellä oli joukko hyvin nuoria insinöörejä,
osa vastavalmistuneita,
jotka eivät olleet koskaan kokeneet mitään tällaista.
Ensimmäinen tehtävä -
oli tunnistaa, mikä oli oma osuus tässä epäonnistumisessa.
Ja Gene alkoi kertoa meille,
että olimme kaikki vastuussa miehistön tappamisesta,
ja että emme olleet tehneet työtämme.
Olisimme voineet sanoa johtajalle: "Emme ole valmiita", mutta emme sanoneet.
Sen vuoksi emme tee tätä enää koskaan uudelleen.
Tiimimme lennonvalvonnassa tunnetaan kahdesta sanasta.
Hän sanoi: "Menkää toimistoonne -"
ja kirjoittakaa tussitauluillenne.
Kirjoittakaa taululle luja ja pätevä,
"älkääkä koskaan pyyhkikö sanoja pois."
Luja: emme koskaan pinnaa velvollisuuksistamme,
koska olemme ikuisesti vastuussa tekemisistämme,
tai Apollo 1:ssä, mitä jätimme tekemättä.
Pätevä: emme koskaan pidä mitään itsestäänselvyytenä.
Emme lakkaa oppimasta.
Tästä lähin olemme tiiminä täydellisiä.
Se muutti koko asenteen siihen,
keitä olimme, mitä teimme -
ja miten etenimme tuleviin avaruuslentoihin.
PALON JÄLKEEN EI OLLUT MIEHITETTYJÄ LENTOJA 20 KUUKAUTEEN
Minun ja monen muun mielestä,
jos sitä ei olisi tapahtunut,
emme olisi koskaan päässeet Kuuhun.
Tulipaloa seurannut väliaika oli ainoa, joka pelasti meidät,
koska pystyimme ottamaan takapakkia ja kysymään: "Mikä tässä on vikana?"
Mitä meidän pitää tehdä korjataksemme sen?"
Se yhdisti koko NASAn organisaation -
ylhäältä alas saakka.
Ilman sitä emme olisi päässeet perille.
Johtajat aivan huipulta alkaen -
sanoivat meille: "Hoitakaa homma."
He eivät yrittäneet tehdä sitä puolestamme.
Teimme töitä hienoille johtajille.
Se alkoi Krafteista ja Gilrutheista ja muista,
jotka opastivat omiaan.
Siten oppi opastamaan omiaan, kun itse tuli päälliköksi.
Johtajana -
on oltava halukas hyväksymään vastuuta,
jota se vaatii.
Sitä ihmiset eivät ymmärrä johtamisesta.
Ei ymmärretä, että se vaatii sitoutumista,
joka pitää olla valmis hyväksymään.
Tulin pahamaineiseksi siitä, että sanoin, mitä hittoa ajattelin.
Haluan kuulla sanottavasi,
ja saatan haukkua sinut, jos en pidä siitä,
mutta se on lujuutta.
Lähde ja palaa uuden idean kanssa, josta saatan pitää.
Ilmaisin tällaisia ajatuksia ihmisille.
Sieltä sain johtamisvahvuuteni.
Ihmiset pitivät siitä.
VUONNA 1968 LENNOT ALKOIVAT UUDELLEEN
LOKAKUUSSA APOLLO 7:SSÄ TESTATTIIN UUTTA KOMENTOMODUULIA
APOLLO 8 LENSI KUUMODUULILLA MAAN KIERTORADALLA
Apollo 8 oli maan kiertoratalento.
ASTRONAUTTI
Lensimme ensimmäistä kertaa kuumoduulilla.
Teimme erilaisia liikkeitä Maan kiertoradalla.
Kuumoduuli toimitettiin Capeen,
ja se oli hirveä kapistus.
Se ei läpäissyt tarkastusta,
minkä takia se myöhästyi aikataulusta -
eikä se pysynyt komento- ja huoltomoduulin aikataulussa,
joka edistyi oikein hyvin.
NASAn johdossa syntyi ajatus -
käyttää meillä ollut lentomahdollisuus -
olettaen, että Saturn V saadaan korjattua,
ja ajatellaan lentoa Kuun ympäri.
Sanoin: "Voi Luoja, se on aivan eri ehdotus."
Siihen liittyvät riskit olivat moninkertaiset.
Soitin ensimmäisenä väelleni,
joiden piti mielestäni päättää, pystyisimmekö siihen vai ei.
Kokoonnuimme yhteen. Meitä oli kahdeksan tai kymmenen.
Keskustelimme siitä, ja kerroin heille, mitä ajattelimme.
Ajattelin: "Oikeasti, hänen täytyy olla hullu..."
...Olemme kaukana siitä, että olisimme valmiita tuohon."
Ja sanoin: "Menkää pois."
Nämä ovat ongelmia minun mielestäni.
Miettikää te tätä -
"ja kertokaa, mitkä ongelmat ovat, ja pystyttekö siihen."
Joten se oli rankka viikonloppu.
Palasimme maanantaina ja sanoimme:
"Se voidaan tehdä näillä rajoituksilla."
Lähdimme Apollo 7:stä, kun saimme sen pakettiin.
Kun he tekivät sen ilmoituksen, reaktio oli:
"Aiotte tehdä mitä?"
Aiomme lähettää avaruusaluksen lentoradalle,
joka ohittaa Kuun vain 96 kilometrin etäisyydeltä.
Se oli uskomatonta.
Jos siis kaikki menee hyvin,
kello 13.50 lauantaina,
se on kello 7.50 täällä,
Borman, Lovell ja Anders istuvat tuolla ylhäällä, valmiina -
lennolle, jossa on enemmän riskejä kuin amerikkalaiset ovat koskaan sietäneet,
ja raketilla, jolla on lennetty vain kahdesti.
Apollo 8, hyvältä näyttää.
Hyvältä näyttää.
Apollo 8, Houston. Voitte siirtyä vaiheisiin.
Selvä.
Oli todellinen tuntuma sen kokoluokasta,
mitä teimme valvontakeskuksessa.
Tarkistimme neljään kertaan jokaisen miehistölle lähetetyn luvun.
Kukaan ei sanonut mitään toisilleen, mutta pystyi kertomaan -
vain katsomalla ympärilleen,
että toisella oli samat ajatukset kuin minullakin.
Tämä ei ole simulaatio. Tämä on totta.
Apollo 8, Houston.
Puhukaa, Houston.
Apollo 8. Voitte aloittaa TLI:n.
Selvä, ymmärrän. Voimme aloittaa TLI:n.
Sysäys kohti Kuuta, TLI.
Kun se tehtiin, tiesi olevansa matkalla.
Ei ollut aikaa tulla takaisin...
...paitsi Kuun ympäri ja takaisin.
Nyt hän laskee kaksi,
yksi.
Sytytys.
Se asetti meidät kurssille kohti Kuuta -
40000 kilometrin tuntinopeudella,
ja olisimme halutessamme voineet -
ottaa rennosti koko matkan Kuuhun.
Lentoradan ohjaus, lentodynamiikka,
koko eturivi, valvontakeskuksen juoksuhauta -
sanoo olevansa tyytyväinen, kantoraketti mukaan lukien.
Apollo 8, Houston. Hyvältä näyttää.
Suoraan keskilinjaa.
Selvä, Apollo 8.
Apollo 8:n lennon aikana -
en ollut suoraan mukana,
joten minulla oli etuoikeus -
tuntea niitä tunteita, joita -
katseluhuoneen väellä alkoi olla,
tunteita, joita katselevalla maailmalla oli.
He katselivat miehistön menoa Kuuhun ja kuvailivat sitä.
ASTROT PORHALTAVAT KUUN KIERTORADALLE
APOLLO OTTAA KUVAN MEISTÄ
Ja ilman että olisi pitänyt keskittyä seuraavaan tapahtumaan,
seuraavaan asiaan, seuraavaan kutsuun,
saatoin sanoa: "Luoja, tämä on kaunista."
En voi kuvitella mitään paikkaa, jossa olisin mieluummin -
kuin täällä lennonvalvonnassa.
24. JOULUKUUTA 1968
Tämä on Apollon valvonta, Houston.
68 tunnin, 52 minuutin kohdalla Apollo 8:n lentoa.
Tällä hetkellä Glynn Lunney on kiertänyt huoneen -
tehden tilannetarkistuksen lennonjohtotiimin kanssa.
Kaikki toimii, jatkamme odottamista.
Tämä on Apollon valvonta, Houston.
Nyt mennään.
Olin vuorossa Kuun kiertoradalle tultaessa,
ja aloimme pudota kohti Kuuta,
ja se alkoi kasvaa.
Kuun ympäri on kahden tunnin kiertorata, ja kun menee Kuun taakse,
on ehkä 50 minuuttia, jolloin alusta ei näy.
Se oli aavemainen tunne.
Olimme menossa Kuuhun,
ja olin keskustellut miehistön kanssa koko matkan.
Ja sitten yhteys katkeaa,
emmekä voi puhua heille.
Apollo 8, Houston.
Minuutti yhteyden katkeamiseen. Kaikki järjestelmät toimivat.
Turvallista matkaa.
Kiitos paljon.
Nähdään toisella puolella.
Lennonvalvonta sanoi:
"Menetätte yhteyden meihin -
siihen ja siihen aikaan."
Sekunnilleen sillä hetkellä menetimme yhteyden.
Olisi voinut kuulla neulan putoavan valvontakeskuksessa.
Menimme ensimmäistä kertaa Kuun taakse.
Sitä ei näe, emmekä voi... Ei ole mitään dataa.
Luotimme siihen, että alus toimii täydellisesti,
koska se voi tulla näkyviin tai se voi mennä mihin tahansa.
Se voi suunnata vaikka Kuun pintaan.
Se voi suunnata avaruuteen,
jos moottori temppuilee tai tietokone sekoaa.
Joten olen aika kireänä.
Heidän piti tehdä liike Kuun takana -
hidastaakseen vauhtia ja pysyäkseen Kuun kiertoradalla.
Jos he eivät tehneet sitä,
he olisivat tulleet näkyviin tiettyyn aikaan.
Jos he tekivät liikkeen, he tulisivat näkyviin toiseen aikaan.
Meillä oli asetettuna kaksi kelloa,
jotta pystyimme seuraamaan kumpaakin.
Apollon valvonta Houstonissa.
Yksi minuutti ennustettuun yhteysaikaan.
Apollo 8, Houston.
Apollon valvonta, Houston.
Jerry Carr on lähettänyt kutsun. Odotamme.
Emme ole kuulleet mitään, mutta odotamme.
Apollo 8, Houston.
Kuulemme.
Apollo 8 on Kuun kiertoradalla.
He tulivat kulman takaa.
Poltto oli sujunut hyvin, ja he olivat kiertoradalla.
Huoneessa hurrataan.
Tässä Apollon valvonta, Houston.
Vaihdamme Jim Lovellin ääneen.
Poltto valmis.
Kiertoratamme on 116,9 / 60,5.
Apollo 8, Houston, selvä.
Hyvä kuulla ääntäsi.
Iso helpotuksen huokaus,
koska tiesimme heidän olevan vakaana.
Saisimmeko heidät pois kiertoradalta, oli toinen kysymys.
Me kaikki vietimme valvontakeskuksessa varmaan koko päivän,
jonka olimme Kuun kiertoradalla.
Kaikkia jännitti niin paljon.
Päivän loppupuolella -
Frank Borman tulee ääneen. Heillä on jotain sanottavaa.
Lähestymme Kuun auringonnousua.
Ihmisille maassa -
Apollo 8:n miehistöllä -
on sanoma, jonka haluamme lähettää.
Seurasin vain, mitä alukselle kuuluu,
ja kaikki oli normaalia.
Ja sitten Frank Borman -
aloitti sanoen: "Alussa -"
"Jumala loi taivaan ja maan."
Maa oli autio ja tyhjä,
pimeys peitti syvyydet.
Se iski kuin tonni tiiliä,
ja sitten se iski jokaista lennonvalvontakeskuksessa,
riippumatta siitä, uskoivatko he vai eivät.
Se nosti niskakarvat pystyyn.
Jumalan henki liikkui vetten yllä.
Jumala sanoi: "Tulkoon valo."
Se oli sellainen hetki.
Kukaan meistä ei osannut odottaa sitä.
VIRTA JA ELOSSAPITO
Enkä häpeä myöntää, että itkin.
Jumala sanoi: "Kokoontukoot taivaankannen -
alapuolella olevat vedet yhteen paikkaan."
Se kosketti jokaista,
ja jos ajattelit sitä 40 vuotta -
ja kysyit itseltäsi: "Mitä olisi voitu sanoa, joka olisi ollut parempaa?"
ei olisi ollut muuta vastausta.
"Ja Jumala näki, että niin oli hyvä."
Me insinöörit emme ole runoilijoita.
Emme ole hyviä siinä, mutta...
Sillä oli syvällinen vaikutus jokaiseen lennonvalvontakeskuksessa.
Ja lopetamme Apollo 8:n miehistöltä -
toivottaen hyvää yötä,
paljon onnea,
hyvää joulua -
ja Jumalan siunausta kaikille,
jokaiselle maan päällä.
Käsikirjoittaja ei olisi voinut tehdä parempaa työtä.
Vuosi 1968 oli Yhdysvalloissa katastrofaalinen.
Vietnamin sota jatkui, oli vaalit,
mellakoita ja kaksi merkittävää henkilöä tapettiin.
Vuoden loppu lentäen Kuun ympäri jouluaattona.
Se kaikki vain loksahti paikoilleen.
Spider Gumdrop, näen polton toimivan -
kirkkaasti kuin kello.
APOLLO 9 PÄÄSI VIIMEIN KOKEILEMAAN KUUMODUULIA
APOLLO 10 KULJETTI SEN KUUN YMPÄRI
KOULUTUKSESTA TULI YHÄ VAATIVAMPAA
Teimme järjettömiä tuntimääriä.
Ajoimme 10-12 laukaisusimulaatiota päivässä.
Se oli raastavaa.
Nämä lennot olivat niin kuluttavia -
ja niiden harjoittelu ja niin edelleen,
ettei meillä ollut tarpeeksi aikaa nautiskella niistä.
Se vei veronsa perhe-elämästä.
Emme olleet paljon kotona.
Vaimot ottivat vallan, kokonaan.
He hallinnoivat taloutta,
he tekivät kaiken.
Jos voisin palata takaisin ja tehdä kaiken uudelleen, en tekisi.
Sillä oli niin suuri vaikutus perheeseeni.
NASA kulutti aikani.
Simulaatiotiimillä oli pieni huone valvontakeskuksen edessä.
He näkivät meidät ikkunasta.
Kun ajoimme simulaatiota, joka oli harjoitus,
siihen kuuluivat valvontakeskus,
miehistö, yleensä se oikea miehistö, simulaattorissa,
ja meillä oli sekä data-että ääniyhteys.
SIMULAATTORI IIB KUUKANSIO KORKEA JA MATALA LENTOKORKEUS
Se oli tapa testata kaikki maajärjestelmät -
ja kehittää menetelmiä.
Jos ne eivät toimineet siellä, niin ei todellisuudessakaan.
Lempinimeni simulaattorityypeille oli: "ne, jotka yrittävät napata meidät".
He nakkasivat meille ongelmia koko ajan.
He yrittivät puskea meidät äärirajoille nähdäkseen, mitä teemme.
Olimme laskeutumissimulaation puolivälissä,
kun saimme ohjelmahälytyksen tietokoneesta.
1201, 1202,
ja kaikki ihmettelivät, mikä hitto on 1201, 1202?
Ohjelmahälytykset olivat tietokoneen tapa kertoa meille:
"Pyydätte minua tekemään liikaa."
Olimme tottumattomia sen kanssa, ainakin minä.
Soitin takahuoneeseen.
Jack Garman oli tietokoneohjelmien asiantuntija, eikä hän tiennyt.
Joten sanoin: "Lento, jotain tapahtuu.
En tiedä mitä. Keskeyttäkää."
Kun kirjoitimme keskuksen lentosäännöt, tarvittiin kaksi merkkiä keskeytykseen.
Sitten aloitimme selvittämisen.
Simulaation ohjaaja sanoi:
"Teillä oli yksi merkki, mikä oli toinen?"
Huoneessa oli täysi hiljaisuus.
Kun selvitys oli ohi,
Gene sanoi: "Pyydä tiimi kasaan",
ja kertokaa minulle, millä hälytyksillä jatkatte ja millä ette."
Joten sanoin: "Kutsu MIT",
väki, joka rakensi tämän tietokoneen, ja kaikki muut,
tee lista, perehdytä minut siihen,
"ja kirjoitamme siitä säännön."
Ja täsmälleen sen Jack teki.
KOHTEENA KUU
Cape Kennedyn uneliaat tornit, ylevien ihanteiden laukaisualustat.
Collins, Armstrong ja Aldrin,
ihmiskunnan historiallisimmalle matkalle valitut miehet,
menossa uuteen maailmaan, josta tuovat kourallisen tomua.
Tiedemiehet eivät olleet kovin iloisia,
että emme tehneet kaikkea, mitä he halusivat.
Olin sanonut heille:
"En aio kuunnella enempää asioista, joita haluatte tehdä."
Sanoin: "Menemme Kuuhun."
Laskeudumme Kuuhun,
lähdemme sieltä niin pian kuin voimme,
ja silti poimimme näytteitä,
varmistamme, että alus on valmis, ja palaamme takaisin,
koska haluamme osoittaa,
että kaikki ne asiat sinne ja takaisin lentämisestä,
"on tehty oikein ja kunnolla."
20. HEINÄKUUTA 1969
Oli Apollo 11:n aika.
Valvontakeskuksessa oli paljon tunteita.
Tiimi oli rentona.
Tiimi oli tyytyväinen, että olimme tehneet kaiken voitavamme,
jotta voimme olla varmoja, että se oli niin turvallinen kuin osasimme.
Meillä oli turvamies.
Hän oli elämäniloinen,
ja hän kysyi: "Aiotte siis laskeutua tänään, hra Kranz."
Ja yhtäkkiä se oli erilaista.
Huone oli jo alkanut täyttyä,
ei vain lennonvalvonnassa.
Vuoron lennonjohtajat olivat tulossa töihin,
mutta oli myös vierailijoiden katseluhuone,
joka oli täyttymässä jokaisesta NASAn päälliköstä,
jolla oli ikinä ollut mitään tekemistä Apollon kanssa.
Minua jännitti. Se oli iso juttu.
Olin siis hyvin keskittynyt ja todella jännittynyt.
VIESTINTÄ APOLLO 11:N MIEHISTÖN KANSSA
Tämä tarkoitti, että tänään oli se päivä, kun teemme sen.
Selvä, Eagle on irti.
Miltä näyttää?
Kotkalla on siivet.
Selvä.
Sinullapa on hienon näköinen lentolaite, Eagle,
huolimatta siitä, että olet ylösalaisin.
Joku on ylösalaisin.
Kaikki oli aikataulussa.
Olimme edellä lentosuunnitelmassa juuri sopivasti.
Meillä oli yksityinen keskustelulinja,
johon pääsivät vain valvontahuoneen ihmiset.
Ulkomaailma ei kuullut sitä, päälliköt eivät kuulleet sitä.
Hän puhui vain meille.
Ja periaatteessa ilmaisin,
että olimme syntyneet tätä päivää varten,
meidän oli tarkoitus olla täällä.
Teimme hienoa työtä valmistautuen tähän lentoon.
Ja sitten sanoin: "Seison jokaisen päätöksen takana, jonka te teette."
Me tulimme tänne tiiminä, ja me lähdemme täältä tiiminä."
Muistan sen tänään yhtä hyvin kuin se olisi ollut sekunti sitten.
Muistan ne sanat. Muistan, mitä hän sanoi.
Ja sillä oli suuri merkitys.
Ja sitten sanoin: "GC, laita taistelusulku."
Hän lukitsi valvontahuoneen ovet,
eikä niitä ovia avattaisi -
ennen kuin olimme laskeutuneet, syöksyneet maahan tai keskeyttäneet.
Tämä on Apollon valvonta.
102 tuntia 12 minuuttia Apollo 11:n lentoa takana.
Olemme 2 minuutin 53 sekunnin päässä aluksen saamiseen takaisin.
21 minuuttia 23 sekuntia -
laskeutumisen alkuun Kuun pinnalle.
Hienosäätöä asentopoltolla.
Selvä.
Houston, Eagle. Kuuluvuus?
Hyvä, Eagle. Odotamme polttoraporttianne.
Tässä on Kuu ja tässä kiertorata, jolla olet.
Ja tässä teet PDI:n, aloitat laskeutumisen.
Ja Kranz kysyy joka paikalta, ovatko he "go" vai "no-go".
Täytyi olla "go" tai polttoa ei aloitettu.
- Selvä, ohjausraketit? - Go.
- Lentorata? - Go.
- Navigointi? - Go.
- Valvonta? - Go.
- Tietoliikenne? - Go.
- Ohjaus? - Go.
- Virta? Lääkäri? - Go.
CAPCOM, jatkamme PDI: llä.
Päähaaste oli siinä,
oliko meillä tarpeeksi tietoa, kun aloitimme laskeutumisen.
Ja meidän täytyi päivittää tietokoneen tietoja -
korkeudesta Kuun pinnasta.
Selvä, saimme dataa.
Tutka, hyvältä näyttää.
Selvä.
Hyviä uutisia.
Laskeutumistutka kytkeytyy 11900 metrissä.
Luulin, että päivän iso ongelmani oli ohi.
Valitettavasti se oli vasta alkamassa.
Ohjelmahälytys!
Odottakaa.
Se on 1202.
1202, voi hyvänen aika,
yksi niistä koodeista, joita saimme simulaatiossa.
Simulaatiossa ei ollut juuri se, mutta se oli lähellä.
Yritin raivoisasti muistaa, mikä koodi se oli.
Kun se tuli, ajattelin, että epäonnistuimme.
12... 1202 hälytys.
Joo, sama, jonka me saimme.
Antakaa meille tulkinta 1202-ohjelmahälytyksestä.
Saamme tiedon, jossa sanotaan 1202,
mutta yritän yhä muistaa.
Jack Garman huutaa: "Steve, se on pikku listallamme!"
Ja kun löydän sen listastani,
hän oli sekunteja minua edellä, kun sanoin...
- Voidaan jatkaa, lennonjohto. - Voimme jatkaa hälytyksellä?
Selvä, voimme jatkaa.
Jos se ei toistu, jatkamme.
Se vei meiltä kaikkiaan ehkä 20 sekuntia,
mutta se on elinikä keskellä laskeutumista.
Bales tiesi, että laite lensi yhä,
ja jatkoimme menoa.
- Delta-H näyttää hyvältä. - Selvä, Delta-H näyttää hyvältä.
Lennonjohtajat, odottakaa.
- Polton vähennys aika pian. - Polton vähennys ajoissa.
Lennonjohtajat, go/no-go laskeutumiseen.
- Ohjausraketit? - Go.
- Lentorata? Navigointi? - Go.
- Valvonta? - Go.
- Tietoliikenne? - Go.
- Ohjaus? Virta? - Go.
CAPCOM, voimme laskeutua.
Eagle, Houston. Teillä on lupa laskeutua.
Selvä, ymmärrän. Lupa laskeutua. 900 metriä.
Saimme hälytyksen.
1201.
Selvä, 1201-hälytys.
- Sama tyyppi. Jatketaan. - Selvä.
Jatkamme. Sama tyyppi.
Ja sitten, kun hän kallisti eteenpäin,
alla oli lohkareikko. Hän ei voi laskeutua.
600 metriä.
AGS:lle, 47 astetta.
Siellä on kraattereita, lohkareita.
Aika kivinen alue.
Joku sanoi Armstrongin ajatelleen, että on 50 %: n mahdollisuus -
onnistua laskussa tai joutua keskeyttämään.
Hän oli varmaan viilein kaveri sinne siksi päiväksi.
Hän oli ajatellut tätä yli 100 kertaa,
aluksen laskua.
180 metriä. Alas 5,8.
Hänen piti suoristaa,
sitten lentää vaakasuoraan lohkareikon yli.
Se vei paljon ylimääräistä polttoainetta.
Kun jatkoimme alaspäin, polttoaineanturi laukesi,
ja ilmoitti, että määrä putosi rajan alle...
Polttoainevaroitus.
- Polttoaine on melkein loppu. - Polttoaine kriittisellä.
Laitoin sekuntikellon käyntiin.
Olemme yhden kuu-G: n leijunnassa, ja tiedän, kuinka paljon se kuluttaa,
ja kuinka monta sekuntia on jäljellä.
Eagle näyttää hyvältä. Jatka.
Annoin jatkuvaa selostusta lennonvalvonnalle,
ja Deke Slayton istui oikealla puolellani.
Hän oli lentomiehistötoiminnan johtaja.
Hän tönäisi minua kylkeen -
ja sanoi: "Suu kiinni, Charlie, anna heidän laskeutua."
- On ehkä parasta olla nyt hiljaa. - 120 metriä, alas 2,7.
Ainoat puheet tästä lähin polttoaineesta.
.58 eteenpäin.
Bob, odotan puheitasi pian.
Sekuntikellossani oli pieni pala teippiä. Sanoin:
"Tästä hetkestä meillä on 60 sekuntia jäljellä."
Vähän pitemmälle, niin on 30 sekuntia,
ja vielä vähän, niin on nolla.
Olimme valmiina, jotta astronautti tiesi,
milloin tullaan pisteeseen,
josta hän joko laskeutuu tai keskeyttää.
Olen varma, että alle 30 metrin korkeudesta,
jos olisin sanonut "keskeytä", hän olisi jatkanut laskeutumista.
23 metriä. Hyvältä näyttää. 15 cm alas.
- 60. - 60 sekuntia.
60 sekuntia.
Valvontahuone hiljeni.
Tuntui, että kaikki liimautuivat konsoleihin ja pidättivät hengitystään.
Viimeiset 10-12 sekuntia laskeutumisesta olivat hyvin jännittyneitä.
Teemmekö tämän vai ei?
Alas 75 cm.
Katsoin korkeutta ja ajattelin, ettemme selviydy.
Ei ole mahdollista. Korkeutta on liikaa.
Mutta en tiennyt, että olimme kraatterissa.
Kun he tulivat kraatterin reunalle, korkeutta oli enää tämän verran.
Kun he tulivat tasangolle,
se teki porrashypyn.
Eteenpäin, eteenpäin.
Ja pian sen jälkeen Buzz sanoi: "Näen tomua."
Se oli helpotuksen huokaus.
Laitan jalat Kuuhun. 75 cm.
Tomu pölähtää.
900 cm. 75 cm alas.
Heikko varjo.
1,2 metriä eteenpäin.
1,2 metriä eteenpäin. Vähän oikealle.
- 30 sekuntia. - Alas 15 cm.
30 sekuntia.
Kevyt kosketus.
Selvä. Moottori pysähtyi.
- ACA pois pykälästä. - Valmistaudu sammuttamaan.
Laskeuduimme 18 sekuntia jäljellä kellossa.
Kuittaamme, että olette laskeutuneet.
Selvä, odota T1:stä.
Tässä Tranquilityn tukikohta. Eagle on laskeutunut.
Selvä, Tranquility. Kuittaamme, että olette Kuussa.
Olimme jo muuttumassa sinisiksi.
Hengitämme taas. Kiitos.
Kiitos.
Näytätte hyvältä.
Selvä. Meillä on hetki kiirettä.
Silloin se lopulta valkeni meille, olimme laskeutuneet Kuuhun.
Emmekä puhu laskeutumisesta lentokentälle tai jotain.
Puhumme laskeutumisesta Kuuhun.
Selvä, lakatkaa pulisemasta.
Kaikki taputtivat takanamme,
mutta meidän täytyi keskittyä.
Onko tähän turvallista jäädä seuraavaksi pariksi minuutiksi?
Kaatuuko alus?
Olemmeko kraatterissa? Liu'ummeko?
Meillä oli liuta kysymyksiä.
Selvä, T1. Jäädäänkö. Ohjausraketit?
- Jäädään. - Lentorata?
- Jäädään. - Navigointi?
Muistan Kranzin jäädään/ei jäädä -kierroksen.
Ei voinut sanoa go/no-go.
Piti sanoa jäädään/ei jäädä. Kaikki sanoivat jäädään.
Heti sen jälkeen lopullinen jäädään/ei jäädä.
Joku tarttui minua hartioista.
Katsoin ylös ja sanoin: "Voi Luoja."
Chris Kraft vastasi myös tietokoneohjelmasta,
hallinnoiden sitä ennen ensimmäisiä Apollo-lentoja.
Hän siis tiesi, mitä oli saattanut tapahtua.
Hän tiesi säännöt hyvin,
ja se oli melkoinen juttu.
Lopulta pääseminen sinne ja oleminen siellä on...
Ensimmäinen kerta ihmiskunnan historiassa, kun kukaan oli tehnyt mitään sellaista.
Se tiimi sai sen aikaan.
Se oli vaikuttavaa.
Se oli äärimmäisistä äärimmäisin -
tiimien koetus lennonvalvonnassa ja sinne syntyneessä kulttuurissa.
Ja lopulta vuoro vaihtui,
ja lopetin hakeakseni jotain syötävää, vähän aamiaista.
Kun astuin sisään, ostin sanomalehden.
Se sanomalehti oli noin 7 cm paksu.
Minulla on muuten se edelleen.
ARMSTRONG JA ALDRIN "OTTAVAT PIENEN ASKELEEN IHMISELLE" KUUSSA
Istuin tiskin ääreen -
ja tilasin munakokkelini ja join kahviani -
ja katsoin sitä kaikkea. Olimme laskeutuneet Kuuhun.
Kaksi kaveria tuli sisään ja istui viereeni.
Toinen sanoi toiselle:
"Laskeuduin Normandiaan maihinnousussa."
Minä kuuntelin,
kun hän jatkoi:
"En ollut koskaan ylpeämpi amerikkalaisena kuin eilen.
Laskeuduimme Kuuhun."
Silloin tajusin, mitä olimme tehneet.
Tässä ihmiset Maa-planeetalta astuivat ensimmäistä kertaa Kuun kamaralle.
Tulimme ihmiskunnan rauhan asialla.
Heinäkuu, AD 1969.
CHICAGO TOIVOTTAA KUUN SANKARIT TERVETULLEIKSI
Mies, joka on valittu tänään ottamaan vastaan ryhmäsaavutuksen palkinnon -
kaikkien 400000:n puolesta, jotka tavalla tai toisella -
ovat osallistuneet tämän ohjelman menestymiseen, on nuori mies.
Steve Bales, kun tietokoneet näyttivät olevan sekaisin,
ja kun hän olisi voinut sanoa seis,
tai kun hän olisi voinut sanoa odota, hän sanoi jatka.
Kiitos, herra presidentti.
14. MARRASKUUTA 1969
Apollo 12 -
alkoi kuin muutkin lennot.
Apollo 12:n lähtölaskenta jatkuu yhä.
Projektin virkailijat pitävät tarkoin silmällä säärintamaa,
joka on tullut alueelle nopeammin kuin aikaisemmin aamulla odotettiin.
Sain lentäjän tilannetietoisuus - palkinnon.
Joten pääsin katsomaan laukaisua.
20 sekuntia laukaisuun.
Istuin sateessa viiden kilometrin päässä.
Ohjaus on sisäinen.
Kymmenen, yhdeksän, kahdeksan... Sytytyssekvenssin käynnistys.
Kuusi, viisi, neljä, kolme, kaksi, yksi, nolla.
Kaikki moottorit käynnissä. Irtoaminen alkaa.
Irtoaminen kello 11.22 itärannikon aikaa.
Saturn V oli tehokas kantoraketti.
Kun se käynnistyy, tuntee vaatteiden sykkivän.
Torni irti.
Ohjausohjelma päällä, ja tämä beibi tosiaan kulkee.
Tuntuu aika hyvältä.
Olen ensi kertaa johtavana lennonjohtajana,
lähdön lennonjohtajana.
Pete Conrad raportoi ohjausohjelmasta,
joka asettaa Apollo 12:n oikealle kurssille.
Noin 30 sekuntia lentoa...
Kallistuminen valmis.
Selvä, Pete.
Näen kaksi salamaa kantoraketin molemmin puolin.
Miehistö heräsi.
Menetimme juuri laitteiston.
En tiedä, mitä täällä tapahtui. Kaikki putosi pois päältä.
Kaikki data meni pimeäksi.
Kaikki konsolivalot syttyivät kuin joulukuusi.
Katsoin Johnia, joka vain seisoi.
En muista hänen puhuneen takahuoneeseen.
Kolme polttokennovaloa,
AC-väylän valo,
yksi polttokenno irti,
AC-väylän ylikuormitus 1 ja 2.
Pääväylä A ja B pois päältä.
Ensimmäinen ajatukseni oli,
että olen ensimmäinen, jonka täytyy keskeyttää lento.
Sain vaihtovirran.
Katsoin dataani...
Hän vain tuijotti dataa tuijottamasta päästyään.
Ehkä se on vain merkkivalo?
Sanoin: "John, oletko puhunut takahuoneelle?"
John jätti minut huomiotta.
- Miltä pääväylä näyttää? - Ja yhtäkkiä -
ruudulle tuli kaavoja ja juttuja.
En ollut aluksi varma, mitä ne olivat,
mutta sitten ajattelin itsekseni: "Olen nähnyt tämän."
"Olen nähnyt tämän ennenkin."
Kävi ilmi, että hän oli nähnyt, miltä data näytti -
maatesteissä, jotka hän muisti.
Ja silloin leikkasi.
Signaalinkäsittelylaite, SCE.
Onko se SCE?
En tiedä, John. Siltä se näyttää.
Lento, Virta. Kokeile SCE: tä AUXilla.
Sitten John Aaron sanoi: "Lento, käske laittamaan SCE AUXille."
SCE AUXille.
Varavirta, Lento.
SCE AUXille, Capcom.
Ja Jerry Carr sanoi: "Mitä?"
"Mikä se on?"
John tuli molempien taakse ja sanoi:
"Signaalinkäsittelylaite varavirralle."
Se kuului alukseen.
Apollo 12, Houston. Kokeilkaa SCE: tä varavirralla.
NCE varavirralle?
Mikä hitto se on?
SCE varavirralle.
Al Bean tiesi, missä kytkin oli.
Hän kurkotti alas, käänsi sitä, ja välittömästi, voilá, kaikki tuli takaisin.
- Saimme sen takaisin. Hyvältä näyttää. - Selvä.
SCE AUXille ei korjannut ongelmaa...
SCE AUXille antoi tilaisuuden saada data taas näkyviin.
Se yksi asia, jota tuijotin,
oli lentoratakäyrä, joka oli suurella näytöllä edessä.
Se oli kohdallaan.
Siinä se. Vaiheisiin.
Nyt selvitämme ongelmamme.
En tiedä, mitä tapahtui.
En ole varma, löikö meihin salama.
Silloin kerroin Gerrylle, sanoin:
"Älä kasaa päällesi niin paljon painetta."
Meidän ei tarvitse menne Kuuhun tänään.
Voimme tehdä kokeita, ne kolme voivat tulla kotiin -
"ja mennä ensi kerralla."
Hän sanoi, että se on sinun päätöksesi.
Sanoin: "Se on sinun työsi."
Tunnette paremmin kuin minä, miten tätä tehdään.
Haluan sinun tietävän, ettet ole vasaran alla,
tai paineessa tehdä väärää päätöstä,
joten tee hyvä päätös -
"ja minä hyväksyn sen."
Mutta me jatkoimme tarkistuksia,
ja kaikki oli kunnossa, joten jatkettiin sysäykseen kohti Kuuta.
Sitten mentiin.
Sen jälkeen lento oli yksi puhtaimmista, mitä meillä oli.
Alas anturalle.
Se saattoi olla pieni askel Neilille,
mutta se on pitkä askel minulle.
Ja meillä oli pirunmoiset juhlat. Muistan sen.
Maahan paluun jälkeen -
menimme Singing Wheeliin juomaan olutta yhdessä.
Juhlimme ja pidimme hauskaa.
Maahanpaluujuhlat olivat -
hyväntahtoista vitsailua puolin ja toisin muiden osastojen kanssa.
Kuten: "Te todella munasitte sen tänään."
Se oli silmästä silmään, osoittelua ja nyrkin heristämistä toisillemme.
Ketään ei lyöty, vaan kaikki olivat ystäviä. Siitä ei ollut epäilystä.
Olimme siinä yhdessä mukana.
Juotiin paljon olutta.
Se oli hienoa aikaa.
Se teki meistä paremman tiimin.
13. HUHTIKUUTA 1970
Tulin valvontakeskukseen,
ja vuoroni oli määrä alkaa tunnin päästä.
Kaikki näytti menevän hyvin.
Tässä Apollo 13:n miehistö toivottaa kaikille mukavaa iltaa.
Olemme juuri valmiita lopettamaan -
Aquariuksen tarkastuksen ja palaamaan -
miellyttävään iltaan Odysseyllä. Hyvää yötä.
Kiitos, 13.
Normaalisti kahdeksan tunnin vuoron viimeisellä tunnilla -
valmistelisimme miehistön nukkumaan.
Tarkistuslistalla oli joitakin tehtäviä asioita.
Yksi oli kryoputkien sekoitus, hapen ja typen.
Opasta Virta.
Voit aloittaa.
Onko O2:n sekoitus päällä?
Sekoitimme siis kryot.
Ja helvetti pääsi irti.
Houston, meillä on ongelma täällä.
Mikä vika datassa on, Virta?
- Meillä on enemmän kuin ongelma. - Selvä, kuunnelkaa.
Polttokenno 1:n ja 2:n paineet ovat menneet.
O2-säiliö 2:n paine on mennyt.
Ohjaus, haluatko katsoa?
Houston, meillä on ongelma.
Selvä, odota. Heillä on ongelma.
Minulle raportoitiin koko joukko ongelmia.
Ihmettelin, mistä niistä hän puhuu.
Meillä oli aika iso pamaus, johon liittyi -
varoitus.
Selvä. Odota, 13, tutkimme sitä.
Tulin sisään, laitoin kuulokkeet. Istuin Genen viereen.
Ensireaktio oli, että ehkä se on sähkövika,
joka vaikuttaa telemetriaan ja instrumentaatioon.
Näetkö AC-väylän alijännitettä, Virta?
En, Lento.
Meillä voi olla instrumentaatio-ongelma.
Selvä.
Sanoin: "Meillä on ehkä instrumentaatio-ongelma",
mikä saattoi olla isoin vähättely miehitettyjen avaruuslentojen historiassa.
En olisi voinut olla enempää väärässä.
Yritetään saada jotain ehdotuksia, Sy, jos sinulla on parempia ideoita.
Luonnollisesti menin hieman paniikkiin.
Kun alkaa mennä paniikkiin, pala nousee kurkkuun,
ja tulee pisteeseen, jossa joko pakenee tai taistelee.
Ajatus nousemisesta ylös ja lähtemisestä kotiin käväisi mielessä.
Se ei tietenkään ollut vaihtoehto.
Tiesin sen.
Tarkistetaanko tilannetta uudelleen, Sy,
ja katsotaan, mitä meillä on?
Mikä aluksessa on kunnossa?
Odottakaa, Lento.
Kun rauhoituin,
sanoin: "Näyttää siltä, että menetimme kaksi polttokennoa",
enkä oikeasti tiedä, miksi."
Emme tienneet, mitä tapahtui.
Vasta kun katsoin ikkunasta,
oivalsin tilanteemme vakavuuden.
Minusta näyttää, kun katson ulos luukusta,
että meiltä vuotaa jotain.
Meiltä vuotaa jotain avaruuteen.
Kun näin sen hapen karkaavan,
tajusin, ettei se ollut vain happi,
vaan sähköt ja työntövoima.
Selvä, kuittaamme vuotonne.
Valvontakeskuksessa alkoi selvitä,
että ehkä tämä on oikea ongelma, joka ei poistu.
Lento, 690 kPA: ta saavutetaan tunnissa ja 54 minuutissa.
Siinä on loppu.
Siinä kohtaa mielentilani vaihtui -
eloonjäämismoodiin.
Kutsuin lennonjohtajani ja sanoin:
"Rauhoittukaa, lopettakaa arvailu. Aletaan selvittää ongelmaa."
Nyt pidetään päät kylmänä.
Varmistetaan, ettemme tee mitään,
mikä räjäyttäisi sähköt akkuineen -
tai aiheuttaisi polttokenno 2:n menetyksen.
Meillä oli komentomoduulijärjestelmä,
joten olimme kunnossa, jos piti palata kotiin.
Ratkaistaan ongelma, mutta ei pahenneta sitä arvailemalla.
Tässä ABC: n uutiskatsaus.
Apollo 13:ssa on ollut vakava virtalähteen vika,
joka voi keskeyttää matkan Kuuhun.
Heti, kun kuulimme siitä, tulimme apuun -
tekemään, mitä voimme.
Ihmisiä tuli kaikkialta ympäri maata.
Kun saavuin, menin tietysti takahuoneeseen.
Se oli kaaos.
He yrittivät yhä käsittää, mitä oli tapahtunut.
Ja he alkoivat ryhmittyä uudelleen.
En aluksi edes laittanut kuulokkeita.
Kävelin vain konsolien takana -
ja kuuntelin, minkä ongelmien kanssa he painivat.
Se hiton huone oli vakavan hämmennyksen vallassa.
Ja johtopäätöksen tekeminen kesti jonkun aikaa, mutta se oli totta.
Epäonnistuminen, aika pitkän aikaa,
ei ehkä ollut vaihtoehto,
mutta se vaani pimeällä taivaalla.
Se melkein haastoi meitä tekemään virheen.
Selvä 13. Tämä on Houston.
Näyttää siltä, että menetämme O2:ta -
polttokenno 3:sta.
Heidän sähkövirtansa oli hiipumassa,
eikä kuluisi pitkään, kun kaikki polttokennot olisivat pois päältä.
Sitten oltaisiin akkujen varassa.
Menin ja istuin Virran viereen.
Sy Liebergot oli siinä. Sanoin: "Sy",
tämä ongelma... sinä et ratkaise tätä."
Sanoin: "Sinun pitää sammuttaa komentomoduuli."
Voi vain kuvitella haluttomuutta tehdä sitä.
Lento, Virta.
Puhu, Virta.
O2-säiliö 1:n paine on 2048 kPa: ssa.
Pitäisi miettiä siirtymistä kuumoduuliin tai sen järjestelmiin.
Olimme hyvin vakavissa ongelmissa.
Ainoa keino mahdollisesti pelastua -
oli käyttää kuumoduulia.
13, Houston.
Haluaisimme teidän alkavan nyt siirtyä kuumoduuliin.
Fred ja Jim ovat kuumoduulissa.
Tavallisesti, kun mennään kohti Kuuta,
voidaan kääntyä ympäri, polttaa isoa moottoria ja palata takaisin.
Nyt isossa moottorissa oli iso ongelma, emmekä tienneet, miten paha se oli.
Voimme tehdä ison polton -
kuumoduulin laskeutumismoottorilla.
Ei ollut paljon pitempi kiertää Kuuta.
Ehdotukseni oli siirtyä vapaalle paluulle saman tien.
VAPAAN PALUUN LENTORATA KÄYTTÄISI KUUN PAINOVOIMAA
SINKAUTTAMAAN ALUS TAKAISIN KOHTI MAATA
Tämä on Apollon valvonta, Houston. Täällä valvontakeskuksessa -
olemme siirtymässä vaihtoehtoiseen lentotehtävään.
Kierretään Kuu ja käytetään kuumoduulin järjestelmiä,
tilanteen vuoksi, joka kehittyi täällä tänä iltana.
Minun piti liikehtiä päästäkseni takaisin korkeuteen,
jonka valvontakeskus oli laskenut.
Silloin opin jotain hyvin tärkeää,
koska kuumoduulia ei ollut koskaan suunniteltu -
liikehtimään komentomoduuli kiinnitettynä.
Joten minun piti kirjaimellisesti oppia lyhyessä ajassa,
miten liikuttaa avaruusalusta,
mutta opin tekniikan. Käynnistin kuumoduulin moottorin,
joka palautti meidät paluukurssille.
Olemme noin 70 tunnin päässä kotoa.
Meillä on suunnitelma loppulennon hoitamiseksi,
mutta siinä ei olisi mahdollisuutta rentoutua -
siitä hetkestä mereen laskeutumiseen asti.
En pitänyt siitä, miten paljon reaktioita saimme -
ulkomaailmalta.
Se ei uponnut minuun ennen kuin myöhemmin, kun tajusin, millaista yhteenkuuluvuutta -
kaikki tunsivat niihin kolmeen mieheen.
Hei eivät tunteneet heitä, eivät tienneet heidän nimiään,
mutta koko maailma tuntui yhdistyvän -
kannustamaan tämän päättymistä hyvin.
Tilanne on hyvin kriittinen ja valvomme sitä herkeämättä.
Annamme seuraavan raportin klo 12.30,
jolloin näette täyden analyysin siitä, mitä tapahtuu klo 13.
Poltimme kaikki.
Ja kun sanon poltimme, me tosiaan poltimme.
Kun tuli valvontahuoneeseen sivuovesta,
ja kun avasi oven,
savupilvi pöllähti ovesta.
Niin paljon savua siellä oli.
Apollo 13 toi esille joitain hyvin mielenkiintoisia asioita,
koska ei ollut niin, että peseytyi ja puki työvaatteet,
laittoi paidan ja solmion,
harjasi hampaat ja laittoi deodoranttia.
Sitä meni juosten.
Olimme siellä 35 tuntia putkeen.
Luulen, että pidin samaa vaatekertaa ainakin kolme, neljä, viisi päivää.
Nukuin henkilökunnan huoneen lattialla.
Pöydän alla.
Se oli aika haisevaa.
Uni tai vuorojen vaihtuminen ei merkinnyt mitään,
eivätkä henkilökohtaiset ongelmat. 48 tunniksi oli vain yksi asia,
että kokonainen tiimi, jota valvontakeskus johti,
avaruudessa olleet kaverit eivät voineet ratkaista ongelmaansa.
Heillä oli vain yksi ajatus,
saada ne kaverit kotiin.
Meidät oli opetettu ajattelemaan,
että älä ikinä anna periksi niin kauan kuin on vaihtoehtoja.
- Eivätkä vaihtoehdot koskaan loppuneet. - Tiimi oli ikiliikkuja.
Koko paluumatkan ihmiset keksivät uusia asioita,
uusia keksintöjä, uusia tapoja tehdä asioita.
On kysymys tästä hämmästyttävästä kyvystä -
saada järkeä asioihin,
jotka ovat melkein käsityskyvyn ulkopuolella,
ja löytää ne osatekijät, joita voitaisiin alkaa yhdistää -
ja laittaa palapeliä kasaan.
Näin Maan alkavan todella kasvaa -
ja oivalsin, että tarvitsemme ohjeita -
parhaasta keinosta käynnistää komentomoduuli.
Joten kyselin hyvin kohteliaasti:
"Onko teillä niitä ohjeita?"
He vastasivat: "Ne ovat työn alla."
Alkuperäinen käynnistysasiakirja -
lähti liikkeelle John Aaronin ja minun liitutaululta.
Piirsimme taululle jotain karkeita ideoita,
mikä oli asiakirjan alku.
Tiesin periaatteessa, mitä laitteita tarvittiin tiettyihin toimintoihin.
Se aloitti koko prosessin,
miten rakennetaan kaikki yksityiskohdat kytkimistä ja katkaisimista,
missä järjestyksessä se pitää tehdä, ja kaikki hyvin tiivistettynä.
Siitä se vain alkoi kasvaa,
ja ihmiset alkoivat lisätä siihen omaa tietämystään.
Yksi organisaatio halusi sitä.
Se piti lisätä asiakirjaan, ja sitten John ja minä sanoimme:
"Onko meillä tarpeeksi virtaa tehdä tuota?"
Selvitimme kaikki virheet, kaikki toimenpiteet,
ja lopullinen asiakirja hyväksyttiin ja luettiin miehistölle.
Huomisaamuna, itärannikon aikaa,
avaruusalus lähestyy maata tämän näköisenä.
Nyt se näyttää tältä.
Noin viisi tuntia ennen kuin se tulee Maan ilmakehään,
komentomoduulin miehet irrottavat tämän osan,
jonka nimi on komento... huoltomoduuli, ja se ajelehtii avaruuteen.
Jäljelle jää kaksi osaa,
kuumoduuli tässä ja komentomoduuli tässä.
Yksi kokonainen kylki aluksesta puuttuu.
HGA-antennin vierestä koko paneeli on lentänyt pois -
melkein moottorin tyvestä saakka.
Kuittaan.
Melkoinen sotku.
En muista sanoneeni: "Hei, me teimme sen",
koska emme olleet, vielä.
Mukana oli vielä niin monta muuttujaa,
että vain toivoin, että teimme sen oikein.
Emme olleet tienneet räjähdyksestä, josta kuulimme nyt.
Mikä sen koko vaikutus oli komentomoduuliin.
Emme tiedä, onko lämpökilpi vahingoittunut,
ja toimiiko kaikki, mitä olemme tehneet miehistön pelastamiseksi.
Me kaikki täällä -
haluamme kiittää teitä kaikkia -
oikein hienosta työstä, jonka teitte.
Kuitti, Joe.
Me kaikki teimme sen mielellämme.
Kaikilla paluulennoilla on, mitä sanomme blackoutiksi.
Tulee ajanjakso, jolloin heitä ei kuule,
ionisaation, kuumuuden takia.
Sen läpi ei voi kommunikoida. Kumpikaan ei voi puhua toisilleen.
Tässä avaruusohjelman vaiheessa -
pystyimme laskemaan sekunnilleen blackoutin alkamisen ja päättymisen.
- Emme olleet koskaan väärässä. - Tällä kertaa se alkoi oikealla hetkellä,
mutta kun sen piti päättyä,
sitä ei tapahtunut.
Heidän pitäisi...
Blackoutin pitäisi päättyä nyt.
Näetkö heidät?
En.
Aloin ajatella: "Voi Luoja."
Olimme tehneet kaikki nämä asiat saadaksemme heidät kotiin,
"ja jotain tapahtui lämpökilvelle."
Mielessäni oli ajatus: "He ovat mennyttä."
Hallinnossa oli huolta ja mutinaa, että olimme ehkä vahingoittaneet -
lämpökilpeä tai jotain -
aina siihen asti... Tämä pätee kaikkiin lennonjohtajiin.
Poistat mielestäsi ne asiat, joihin et voi vaikuttaa.
Älä murehdi niistä. Sillä peli katkeaa.
Jos niin käy, käyköön.
Verkko. Onko ARIA havainnut sitä?
Ei vielä, Lento.
Oletko yhteydessä ARIAan?
Olen.
Selvä.
Joten me vain istuimme ja istuimme,
enkä muista, kuinka pitkään... Se oli todella myöhässä.
CAPCOM, mikset yrittäisi yhteyttä?
Yhtäkkiä saimme tiedon lentokoneelta,
että ARIA oli saanut signaalin.
Putosimme melkein tuoleilta.
Yhtäkkiä se heräsi eloon.
Ohjaa heitä, odotan.
Odyssey, Houston odottaa.
Sitten lentotukialus ilmoitti tutkakaiusta.
He ilmoittivat yliäänipamauksesta. Sanoimme: "Saimme sen palaamaan."
Selvä, Joe.
Miehistö puhui.
Helpotus siitä, että he olivat kunnossa...
Ja kun saimme yhteyden ja kuulimme heitä,
se muuttui puhtaaksi riemuksi.
Näköhavainto, Lento.
Odyssey, Houston. Näytämme kuvaa.
Näyttää todella hienolta.
TV-kameran kuva -
näytti suoraan ylös alukseen -
tukialuksen kannelta.
Siellä oli kolme suurta, vanhaa pallovarjoa.
Kaunein näkymä, jonka olen ikinä nähnyt.
Avaintekijä, ennen kuin miehistö on tukialuksen kannella -
ja me luovutamme vastuun valvontakeskuksesta -
lentotukialusryhmän komentajalle,
ja kun se on valmis,
sitten voimme alkaa juhlia.
Siinä he ovat.
James Lovell, John Swigert ja Fred Haise.
Juhlinnassa on aina kolme vaihetta.
Sytytämme seremoniallisen sikarin,
joka annetaan sytytettynä eteenpäin.
Sitten avataan valvontahuoneen ovet.
Takahuoneen lennonjohtajat voivat tulla sisään.
He ovat ne todelliset 13:n sankarit, koska he antoivat...
He antoivat meille vastaukset.
Kolmas vaihe on antaa Yhdysvaltain lippu jokaiselle lennonjohtajalle.
Jerry Bostick aloitti sen tradition -
kun teimme ensimmäisen avaruuslennon ennätyksen,
jossa kaksi alusta kohtasi.
Lennon päättyminen on totaalinen uupumus,
totaalinen saavutus, totaalinen elämänilo,
että miehistömme on kotona.
He ovat turvassa ja me teimme, mitä pitikin.
Lennon jälkeen, keskusteluissa lennonjohtajien kanssa,
sanoin: "Ajattelimme, ettemme tahallamme puhu teille",
jotta tästä syntyisi hyvä elokuva eräänä päivänä."
Kolme, kaksi, yksi, sytytys.
Olemme matkalla, Houston.
APOLLO 13:N JÄLKEEN OLI NELJÄ ONNISTUNUTTA LASKEUTUMISTA KUUHUN
VIIMEINEN OLI APOLLO 17
SITTEN TULIVAT SKYLAB
APOLLO-SOJUZ
SUKKULA
KANSAINVÄLINEN AVARUUSASEMA
LENNONVALVONTA TOIMII YHÄ APOLLO- AIKANA LUODUIN PERIAATTEIN
Apollo 1:n tulipalon jälkeen -
"luja ja pätevä" muodostui lennonjohtotiimin mantraksi.
Ne ovat edelleen niiden periaatteiden perusta, joiden mukaan elämme.
Se ei ole himmentynyt yhtään.
Voitte avata tarkistuslistanne sivulta seitsemän.
Olemme lopputilanteessa.
Prioriteettimme ovat miehistön ja aluksen turvallisuus, lennon onnistuminen.
Ne eivät muutu,
mutta lennon onnistuminen muuttuu ajan mittaan.
Se väki, joka lensi varhaiset lennot, he asettivat standardin.
He kulkivat läpi tulen meidän puolestamme,
ja me yritämme elää sen erinomaisuuden mukaisesti,
jota he osoittivat joka päivä.
Se on hämmästyttävää.
Minusta on hämmästyttävää, että emme tehneet sitä vain teknisesti,
vaan että maa antoi meidän tehdä sen,
yleisö, kongressi, johto ja Valkoinen talo.
Kaikki törmäsi ja järjestyi oikein.
Minulla oli tunne siitä, mitä se merkitsi,
että teimme historiaa.
Kaikki meistä tekivät.
Kun sen tajusin, tunsin ylpeyttä siitä, mitä teimme,
ja kiitollisuutta, että satuin kompastumaan siihen -
oikealla hetkellä.
Oli kullanarvoinen tilaisuus olla osa sitä.
Jollakin tavoin, kun tulimme yhteen,
olimme suurempia kuin osiemme summa.
Meistä tuli kykeneviä -
tekemään, mitä useimmissa tapauksissa olisi pidetty mahdottomana.
Olimme parempia kuin ikinä odotimme olevamme.
Olimme menestyksekkäämpiä kuin ikinä odotimme olevamme.
Laukaisualustan pahaa onnettomuutta lukuun ottamatta,
toimme jokaisen miehistön jäsenen kotiin.
Me astronautit -
olimme aina nuolenkärkenä,
mutta lennonvalvonta oli tavallaan kuin ne sulat.
He osoittivat meidät oikeaan suuntaan.
He varmistivat, että pääsimme sinne, mihin halusimme mennä,
ja että pääsimme turvallisesti kotiin.
Olen vain ylpeä ihmisistä, jotka olivat mukana.
He eivät ikinä pettäneet minua.
He eivät ikinä pettäneet järjestelmää eikä NASAa.
He eivät ikinä pettäneet maata.
Jos etsii isänmaan ystäviä, he ovat niitä.
Jokainen heistä.
Tekstitys: Pentti Perttula